Kao ptica na žici...
kao pijanac u ponoć na ulici...
pokušavam na svoj način...
da budem slobodan.
Kao crv na udici...
kao vitez... iz starih knjiga...
sve lepo...
za tebe...
sačuvao sam.
KAO PTICA NA ŽICI
Ako sam nekad bio neljubazan prema tebi...
nadam se...
da možeš preći preko toga
i ako sam..
nekad neiskren bio...
nadam se samo...
da znaš da prema nikad nisam hteo.
kao dete tek rođeno...
kao zver rogata...
napadao sam sve,
koji bi me dotakli.
ali kunem se...
ovom pesmom...
i svim što sam zgrešio...
sve ću popraviti za tebe.
Video sam prosjaka, stajao je na štakama
rekao mi je : "previše zapitkuješ",
i lepoticu u senci dovratka.
viknula je: "zašto ne još jednom ne pitaš?"
Kao ptica na žici,
kao pijanac u ponoć na ulici,
pokušavam na svoj način
da budem slobodan...
I tako...
evo me kod kuće.
Da budem iskrena, nije baš isto. Naprimer, zavese
i evo ova omiljena lampa... Takve ja nemam.
Ali nema baš puno tih nepotrebnostii...
Moram priznati, da je sve ovde napravljeno s ljubavlju...
Baš čudno... čak smešno...
Meni kao da nešto nedostaje.
Duh proleća je tu. S cveta pčela poleće,
a ja sam u nekog zaljubljena, ali u koga - ne znam.
suma u banci nije važna, meni je ljubav nužna!
i baš zbog toga je moj izbor pao
ne na dečeka, već na muškarca!
Prosto reči nemam koliko sam umorna od dečaka!
Muškarca, pravog muškarca!
Tog , čije srce ognjem ljubavi gori,
Tog, koji očima dušu gladi!
Tog od čijeg milovanja odmah buknem kao iverje.
Muškarca, pravog muškarca!
Da...
Moj prvi muž se zvao Peter Šute. Ja sam ludo bila zaljubljena u njega.
On je poseban čovek. Puno sam od njega naučila.
U mladosti sam imala mnogo štetnih navika.
Na primer, nikada nisam pamtila imena ljudi.
Nekom ko se prezivao "Štol", moga sam reći: "Dobar dan, gospodine Štul".
A on meni kaže: "Slušajte ako bi vas nazvali Gospođica Šmira..."
Tada sam se ja zamislila...
Mi smo se često svađali... U to vreme bila sam veoma energična
i gajila veliku ljubav za lepo posuđe.
Ćim bi se u meni pojavilo osećanje, da je svađa neizbežna,
ja bih sklanjala dalje svoje omiljene tanjire i bacala jeftine.
Tada sam još igrala subretu u operetama
I poznavala mnoge dirigente... I jednog od takvih,
Pola Kornelijusa, zaljubila se do ludila.
Zatim smo se venčali.
Pol je bio stariji od mene deset godina.
Sigurno je da sam mu mnogo išla na živce.
Pa šta...
bila sam idiot.
Tako da su i Peter, i Paul za mene postali prošlost.
Šta o ljubavi znaju muškarci?
Ne znaju suštinu, govore gluposti!
U duši im je studen, s usta puzi pustota,
A srca su im tvrda do sad.
Šta o ljubavi znaju muškarci?
Bace nam pare i pitaju: "Šta još hoćeš?"
Otrgne se krik iz grudi. Mi kradom same
plačemo u društvu vernih pseta.
Šta o ljubavi znaju muškarci?
Uništene ženske sudbine ne mogu se prebrojati.
Ali bez vas je život prazan, u njemu je samo sujeta,
Pa neka, neka sve ostane kako jeste.
Onda se pojavio moj treći muž... Rajnhold Tabert.
On je bio reporter, od njega se širio miris velikoga sveta.
On je prilično dugo živeo na Rivijeri.
Zajedno sa svoja dva sina... Robi i Tomi...
Oni su njegov najveći uspeh u životu.
Kad smo se upoznali, on samo što je izašao iz konclogoroa.
On je logor loše podneo, stvarno loše.
Imao je skolonosti ka prestupima...
znao je sve mutne poslove u Berlinu...
pio je mnogo... napravio dugove...
Bilo je to zamršeno vreme...
On je još i mnogo putovao...
a onde je negde nestao...
Muškarci- svi su kriminalci!
Srca su im se ohladila davno,
Oni su kao ledene stene.
No mi ih volimo... mi ih volimo svejedno.
Muškarci svi su kriminalci!
Srca su im se ohladila davno,
Oni su kao ledene stene.
No mi ih volimo... mi ih volimo svejedno.
Potom se pojavio još jedan muž...
Horst Fabian.
Da...
On je bio trgovac izvoznik između istoka i zapada...
Više ne pamtim koliko sam često sedela...
do grla zatrpana helankama, dok sam putovala s njim automobilom.
Ali rastali smo se zbog drugog razloga.
Zbog njegovih ženskih.
On ih je čak dovodio kući. Prosto, užas!
Kada je jedna od njegovih ljubavnica skrenula s zdrave pameti,
on je pokušao da okonoča sa sobom,
Došao je kući i objavio mi: "Evo vidiš,
Ti zbog mene ništa slično ne bi uradila".
Tada sam završila s njim.
Dragi moj...
Ja sasvim sama sedim u mojoj sobi i pišem ti...
i razmišljam o onim danima koje smo proveli zajedno.
Skoro da osećam to vreme, te tople letnje dane,
ispunjene suncem, smehom i ljubavlju...
I evo ja dižem moju čašu...
i pijem u tvoje zdravlje, dragi moj.
Pijem za tebe, dragi...
s toplinom se svaki put setim nas...
Ja pijem za tebe, dragi.
Mili, ti još pamtiš,
kako sam se ja s tobom svađala?
Bio si dovoljno jogunast, anđelče moje...
i uvek si mi nametao svoju volju. Uvek.
Ali...trebalo je da se prema tebi ponašam drugačije.
Trebalo je tebe s vremena na vreme dobro odalamiti...
Jednostavno, bio si veći od mene... Naduo si se od sopstvenog značaja!
Ah, izvini...
Imam nameru da govorim samo o tvojim dobrim osobinama...
Pijem za tebe, dragi...
S toplinom se svaki put setim nas...
Pijem za tebe. dragi...
Uzgred...
Moje prijateljice sve do jedne trpeti te nisu mogle.
Govorile su : "On nema čak ni pileći mozak".
Ali ja sam te uvek branila. Da, uvek.
Govorila sam im: "Ne, on uopšte nije glup!"
Ah, dragi... Čuješ li violine?
To su ljubavne violine.
Tako te se dobro sećam, kao da smo je juče rastali.
Te oči, usne i ti tvoji istureni zubi...
... baš odvratno.
Pijem za tebe, dragi...
S toplinom se svaki put setim nas...
Pijem za tebe, dragi...
Dostaje bilo... Vreme je da zatvaramo...
Slabo podnosim mamurluk...
Udaljiću se... na kratko. U redu?
U potom sam se upoznala s Frenkom.
Frenk - Amerikanac...
Svirao je trubu u armijskom ansamblu.
S njim sam živela 16 godina, pre no što smo se venčali.
"Pažljivo progledaj, pre no što sudbinu s nekim vežeš".
Ipak, i ovde nije bilo bez oblaka,
naročito u odnosu sa koleginicama, jer je Frank mnogo mlađi od mene,
i ovo izjašnjavanje na našu adresu...
Jednom je neko rekao: "Bože moj, Kako je porastao Mirin sin!"
Drugi put sam otišla s njim u prodavnicu da kupim sebi cipele...
A Frenk je jako zgodan...
Prodavačica je sigurno to primetila...
Ovako ili onako, ona mu je rekla: "Ah, mladiću,
vaša gospođa majka ima tako malu nogu!"
Ovde Mira...
O, Frenk, to si ti!.. Da...
Ti kao da si osetio, da sam o tebi govorila.
Ali, mi smo dosad snimili tek polovinu...
Ti i sam dobro znaš, da ovo nije jednostavno.
Da...
Naravno da ću doći kući kasnije.
Doviđenja.. Frenki!
- Dobro veče! -Nemoguće... Bigi?!
Ah, Evelin! Kuda ti putuješ?
- Recimo... u Hamburg. A ti? - I ja u Hamburg!
Mođda da igramo skat? Nismo tako davno...
Da, ali gde ćemo naći trećeg...
Istina, za skat nam treba treći, u pravu si... a kaži ti meni...
zašto nisi išla avionom?
Znaš... u poslednje vreme oni tako lčesto padaju...
- A zašto ti nisi išla avinom? - Ja se plašim letenja.
- Plašiš se letenja? - Da! - Ma nemoj!
Pa ti si mi pričala da imaš licencu za pilota!
- Ili si se opet hvalisala? - Ne, nisam, uopšte.
Imam je i to je istina.
U smislu... ja mnogo znam o... letenju, eto zato je i imam.
- Shvatam... da... - Da.. a kaži ti meni, draga...
- ... kako je kod tebe na ljubavnom frontu? - Ja sam još s Frenkom. A ti?
- Ideš po restoranima, kao i pre? - Još si s Frenkom? Zar ti nije dosadno?
Uošte nije dosadno. Naprotiv, kod nas je sve tako slatko.
- No dobro, a noću, zar ne... - Sve je prosto predivno.
- Ja volim da obedujem po restoranima. - Zar to nije skupo?
Bože moj... Ako voliš dobro da pojedeš, budi spremna da platiš, zar nije tako?
Pored toga, ponekad se ogrebom kod onih, koji imaju puno novaca.
- Šališ se... Mladići, pa još s parama? - Da, da...
Ah, Evelinče, prestani, da pričaš bajke...
Pa ne, nije... uzgred budi rečeno,
ti još uvek nastupaš u muškim barovima?
- Sve u svoje vreme! A zar ti ne nastupaš? - Da...
Gde god da odem, uvek čujem: "Prošle nedelje ovde je bila Evelin Kuneke!"
- Ja sam uvek prva, istina? - Da!..
Ali posle tebe mene dočekaju sa posebnim ura!
Je li tako?!
Kod mene se mnogo toga promenilo u životu. Evo, ponovo pevam u muškim barovima.
Samo su mi dali malo tešnju garderobu...
- ... istina, pre je tamo bio toalet. - Kako ja tebe razumem!..
- Ja uvek koristim velike šešire... - Da, oni mnogo skrivaju...
- U njima si očaravajuća, kao drveni konj. - O, ja to uopšte nisam imala u vidu.
Pa da... Baš tako, ja sam im odmah rekla:
"Garderoba je mala da bi se smestile haljine i i druga odeća".
A oni meni: "A gospođo Kuneke drugima je sasvim dovoljna!"
- I šta sam ja mogla da odgovorim na to? - Da, ništa... ja ne nosim šešire...
- Mene sve zadovoljava... - Da, njima si ti dovoljno...
- kako reći... dobro složena... - Ti takođe voliš da pojedeš?
- Da, naravno, što da ne? - Da... to se i vidi...
Mogu da jedem koliko god hoću...
... i uvek se gojim. Smešno...
I ja imam tu istu priču... Mi smo kao kaljeve peći...
- Šta smo mi? - Kaljeve peći, draga.
Postoje gvozdene peći koje gutaju sve što mogu,
a ti i ja čim samo mislimo o njoj, o hrani...
- Da... - ... i odmah se ugojimo.
To znači da si zbog keramike tako kvaratna?
Ko bi to rekao! Bolje da učim novu pesmu!
- I tako, draga moja, i ja imam svoj šou! - Šta? I ti?
- Da, i ja! Ja sama samcata! - Ti sama?
I ti misliš da ljudi mogu da te trpe toliko dugo?
Zašto da ne? Ja čak pevam i jedan narodnjak!
Šta, pevaš narodnjak? Ti to ozbiljno?
- Da! Slušaj... - Ne mogu da verujem.
Znaš li, koliko zvezda, sjajnih, pokriva nebeski svod?
Koliko sjajnih, kao jato, oblaka u noći pliva?
Naš Gospod ih je , jako umno, ubrojao među dela,
ništa ne propustivši, ništa ne zaboravivši.
Znaš li, mušica koliko se vije, sunce radujući igrom?
Koliko se riba, igra, skače, talas za sobom ostavljajući?
Bog naš, videvši njihovu koridu, ime svakom dao je obliku,
I sada su oni svi radosni i oživljeni.
Znaš li, koliko dece ujutru ustaje iz postelja,
Koliko je bučnog veselja i osmeha majki?
Bog naš radosti šalje struje, Sreću svakom daruje,
Sve voli, sve prašta, Bog sve blagosilja.
Dragi moji, šta je vama?
Mislila sam da je ovo bar za gospodu, a ovde su samo dečaci!
Pa šta, kako god bilo...
I evo... ovo je Ingfrid Hofman, moj sin iz prvog braka...
Ingfrid je široko poznat po njegovim čudesnim preludijumima... Sviraj nam jedan...
Da bi se uz njega moglo maštati...
Ah, Ingfride... kako to kod tebe izlazi neprirodno...
sviraj ispravno...
Sad je još postalo gore! Slušaj, Ingfride, zar ti ne osećaš,
kakva je ovde atmosfera? Ovde je sve nakvašeno erotizmom..
Sviraj preludijum ovom mladiću, važi?
Samo sa osećajem!
Tipična crta muškaraca - brkaju "sporo" sa "osećajno"...
Ljubav je nagla i, planuvši, prođe.
Ljubav, samo patnju nosi,
i osećanja, što u sebi u proleće probudiš,
u jesen verovatno zaboraviš.
Kakvi divni brkovi!
Šapći mi o vernosti, o sreći sa tobom,
ali ja ti neću verovati, dragi!
Već s prvim poljupcem, kao patnju
osetim rastanak...
O, tebe je tvoja mama lepo obukla!
I ti.. ćeš početi da mi neveran budeš.
I ti... i ti!..
- Je li to tvoj momak? - Jeste! - Dugo ga poznaješ? -Da!
- I on ti je još uvek potreban? - Naravno! - Šteta...
I ti.. stalno me obmanjuješ...
Šta vi tu pijete, dečaci?
I ti... i ti...
Ostavite te zakletve vernosti
prazne reči..
I ti.. ćeš početi da mi neveran budeš.
I ti.. i ti!..
Ah, deco moja...
Moram da vam kažem, vi ste svi tako slatki...
A sad ću vam pevati drugu pesmu,
pesmu Greten Vajzer.
Sećam se, poslednji put, kad sam bila s njom na jednom koncertu,
ona je rekla: "Slušaj, Bigi, zašto ti nikad ne pevaš "Emilove ruke"?"
"Ne, Greten, to je tvoja pesma!" - odgovaram joj ja.
"Ma neka te, - kaže ona. - Nemam ništa protiv. Pevaj je u zdravlje!"
Prvi put se spremam da sad to uradim. U redu?
Već je dva meseca, ili više proletelo,
Kako sam s Emilom prekinula...
On je kod mene, umeo, da malo zastrani,
pijano buncanje - mutna glava.
I eto, dogodilo se, oterala sam ga, a u duši patila.
On je opet bio pijan, naizgled tumarao u prazno.
A ja.. kroz život idem sad sama,
Prebacujem sebi, jer nije nam loše bilo.
Emile, ja ruke tvoje ne mogu da zaboravim.
Pa to su šape... da-da, šape!
S pet prstiju on je mogao da uzme pet bifteka!
Ma kakvi,. I dva bi prsta dosta bilo!
Kad plešem s njim brzo se umorim:"Pusti me!
Daj da udahnem... skloni se..."
Kad bismo u parku naše vreme provodlili,
On me je često stavljao sebi na kolena.
Pamtim, s njim sam pet rotkvica podelila,
i taj nam je rod trajao ceo praznik...
Kad je on na mene bacio jednu rokvicu,
Neprijatan bol prošao mi je kroz vrat,
Odlučila sam: "Neću ga pustiti k sebi blizu!"
Ali nasmejala sam se, nisam mogla dugo ljuta biti.
Emile, ruke tvoje ne mogu zaboraviti.
Pa to su šape... da-da, šape!
On me je s pet prstiju mogao zagrliti,
Ma kakvi, I dva bi prsta dosta bilo!
U celom svetu nema lepših muških ruku -
Zbog njih... i u krug pakla!
Kad pomislim, da je on sad s drugom,
Moje srce guši teška tuga...
i pleća moja, kada idem sama,
kao da dodiruje muška ruka druga.
Davno su me ove misli zaokupile umesto hrane,
i ja zamišljam, kao da druga posla nemam,
kako me moj Emil, raširivši kosmate šape,
Još jednom ponovo u ruke uzima...
Emile, ruke tvoje ne mogu zaboraviti.
Pa to su šape... da-da, šape!
Pomisao na njih uvek bi mi glavu pomutila,
Ah, ti prsti! Ja sam ih volela...
I kad bi me on opet ošamario,
Život bi zažuborio...
kao reka.
Ah, dragi moji, tako ste slatki. Tako mi je lepo s vama, istina.
Jednom sam pevala na grandioznoj gej žurki u Berlinu...
s Lalom Anderson.
Mislim da je to bilo poslednji put, da je ona učestvovala u priredbi takvog tipa...
A sad ću vam otpevati jednu sasvim kratku pesmu.
Ingfride!..
U šumi muškarac stoji, toplo odeven.
Tih je, malen, na njemu je kaput ljubičaste boje.
Zanimljivo je ko to u šumi stoji sam u kaputu,
u kapiju ljubičice zadenuvši lice...
Vi ste divni!
Sutra uveče imam još jedan nastup, na modnoj reviji.
Viša klasa... Moda da će biti strašno dosadno.
Lepše je biti s vama. Šta se može, videćemo se mi još?
Mili moji, da se osmehujete i aplaudirate niko vam zabranio nije.
Vi ste večeras raskinuli s vašim muževima?
Pa to je ispravno, to je jako pametno od vas.
Mada ih možeš prosto prevariti, zar ne?
Kupim haljinu za 200 maraka, a kući kažem da sam je kupila za 100.
Obićno bih vodila sa sobom sinove, kad bi išla po prodavnicama, plašeći se...
da ću ako sam sama kupiti suvišne stvari. To je bilo kao kad ostaviš lisicu da čuva guske,
Jer kad bi odabrala jednu haljinu oni bi govorili: "Mama,
ostavi to, evo ova haljina je lepša!"
Možda sam ih zbog toga uvek i vodila sa sobom.
Moji brižljivi sinovi uvek su stajali na straži mode.
Sećam se, došla sam jednom kući - a u modu je ulazio "minić" -
pogledala u orman, i šta sam tamo videla?
Sva je moja odeća bila skraćena za ovoliko.
A s mojim nogama...
O, Bože.
A sad hoću da vam otpevam malu pesmu...
Nju danas pevam prvi put.
Muzika!..
Sećam se kad sam bila sasvim mala,
u našoj kući izbio je požar.
Nikad neću zaboraviti lice mog oca,
kad me je uzeo u ruke i izneo iz kuće u plamenu na ulicu.
Drhtala sam u svojoj spavaćici,
Očekujući da će svakog trenutka ceo svet zahvatiti požar.
Ali kad je sve prošlo, upitala sam se,
Zar nije ono najvažnije otišlo sa ognjem...
Zar je to bilo sve?
Zar je to bilo sve?..
Ako napred ničeg nema,
Tada će kao i pre život ujednačeno proći,
svejedno...
Ako je ovo bilo sve.
Kad sam napunila dvanaest godina otac me je odveo u cirkus.
Najveća predstava na svetu!
S klovnovima, slonovima i divljim životinjama...
i lepoticom, koja je u roze trikou
visoko pod kupolom sekla vazduh!
Dok sam gledala artiste,
čekala sam, da se nešto desi.
Ne znam, stvarno šta, samo kad se sve završilo, upitala sam se,
Zar nije sa cirkusom otišlo ono najvažnije...
Zar je to bilo sve?
Zar je to bilo sve?..
Ako se napred ništa ne dešava,
tada će kao i pre život ujednačeno proći,
svejedno...
Ako je to bilo sve.
A potom sam se ludo zaljubila
U najlepšeg muškarca na svetu.
Dugo smo šetali pored reke...
i satima opčarani gledali jedno drugo u oči.
Bila sam ludo zaljubljena.
Ali kada me je ostavio
Mislila sam da ću umreti...
a kad nisam umrla, upitala sam se,
zar se sa ljubavlju završilo ono najvažnije?
Zar je to bilo sve?
Zar je to bilo sve?..
Ako se napred ništa ne dešava,
tada će kao i pre život ujednačeno proći...
Da-da, znam šta ćete mi sada reći -
prvi put ona i sama shvata, da traži od života previše,
zašto onda ne odustane od svojih zahteva?
O, ne.. ne ja.
Ja ne gubim nadu tako brzo.
Pošto znam i savršeno sam svesna,
da kad nastupi taj trenutak, kad sve ostane iza,
upitaću se:
"Zar je to bilo sve?"
Zar je to bilo sve?..
Ako se napred ništa ne dešava,
tada će kao i pre ...
život ujednačeno proći...
svejedno...
Ako je to bilo sve.
Da, devojke, ovo je bila baš tužna pesma,
U upravi nisu hteli, da im otkrijem program.
Rekli su: "Publici se sigurno neće dopasti".
Odgovorila sam: "Publika uopšte nije toliko glupa,
kao što joj se pripisuje". Istina?
No dobro, dosta je tužnih nota.
Dragi moji, da li ste videli naše manekenke?
Ah, ja sam dužna da kažem, ovi vitki strukovi...
U mojim godinama prinuđena si da biraš između koze i krave.
Kao što vidite, ja sam izabrala kravu.
Zato što je biti na dijeti i gladovati za mene pravo mučenje.
Mi smo prošli ona teška vremena kad hrane nije bilo dovoljno.
Sećam se da sam učestvovala na turneji za Vermaht...
i čula da se u blizini mogu nabaviti jaja.
Kao metak istrčala sam iz gostionice i otišla na adresu.
Videla sam dugačak red i stala sa svojom korpom.
Tu me je primetio predivan oficir i rekao: "Gospođice,
šta vi ovde radite?"
A ja sam mu odgovorila: "Pokušajte da pogodite iz tri puta - trebaju mi jaja!"
"O! - kaže on. - Pa ovo nije prava adresa.
Znate li da je tu vojnički bordel".
I kad je već reč o bordelu, sad ćete videti slatku haljinu
s naboranim rukavima. Evo...
Francuzi ginu za ljubav, boreći se u dvobojima.
ali mrtvi ne potpisuju ček, kakva korist od mrtvog tela?
Naše ruke svako želi da dodirne usnama,
Ali samo su nam dijamanti verni.
Kad ljubiš, dokaži osećanje parama.
Ja hoću sjajno da živim, a da ništa ne platim!
Muškarac očvrsne, žena ostari,
I vaši su dani izbrojani.
Meni nije važno, kakvi, makar i nebrušeni,
samo su nam dijamanti verni!
Tifani!
Kartje!
Rubini, safiri, i smaragdi!
Mila blaga, koliko li vas je tu!
Šta ako treba platiti advokata?
Samo su nam dijamanti verni.
Šta ako stigneš u bolnicu,
saznavši da je tvoj mili na hipodrumu s drugom...
S tobom je škrt i grub a ne milioner,
troši pare bez osećaja krivice..
Gledaš pošašavelo, a njega baš briga,
Samo su nam dijamanti verni.
Baron fon Fran Meki izveo je prevaru s šoferom.
Samo su nam dijamanti verni.
On njegov brak sam spašava od sramote,
Ne plaši se - predaj mu se, i živi!
Čemu tvoj strah, on je u tvojim rukama,
I pokorno ključ od sefa nosi.
Ti goriš od slepila, Franc...
...ulivaš prezir!
Dija...
...manti!..
prijatelji zauvek...
Da, dija...
Samo dijamanti ostaju...
verni!
Kao ptica...
na hladnom vetru...
kao pijanci, koji pevaju ujutru...
često sam pokušavala...
da budem slobodna.
kao riba na udici...
kao srce u devojci u vodviljskom stihu...
sve nagrade pripadaju
samo tebi.
Ako sam ja...
bila nedovoljno meka...
nadam se samo...
da nisi plakao,
da...
i ako sam nekad bila neverna...
verujem , da znaš,
tebi nisam nikada.
Kao bespomoćno dete,
Kao bik, koji beži od samog sebe,
Često sam pokušavala
da budem slobodna...
KAO PTICA NA ŽICI
Sa Brigitom Mira
i Evelin Küneke
Šou Rajnera Vernera Fasbindera
Preveo Mita